Traducerea și adaptarea Thriller/SubTeam www.subtitrari-team.ro
CEI 13 TRANDAFIRI
Acum e timpul să luptăm!
Știți ce se întâmplă în Europa?
Războiul se va răspândi și la Londra, la Paris, la Berlin!
- Mai mult decât în 1914! - Și-n tot acest timp, tovarăși,
în acest timp, puterile europene
ni se vor alătura în lupta
împotriva fascismului internațional!
Sigur că o vor face... După toate luptele,
deja au făcut-o...
Tot ce vrem
e ca toate acestea să ia sfârșit. Noi vrem pace!
La ce e bună pacea, fără libertate?
La ce e bună pacea, fără demnitate?
Nu vă lăsați înșelați de cei care împrăștie retorici defetiste!
Suntem la doar un pas de victorie, tovarăși!
Situația internațională nu ne-a fost niciodată mai favorabilă.
Tovarășa noastră are dreptate. Amintiți-vă
de sângele vărsat de frații voștri, de copiii voștri.
La ce bun, dacă noi vom renunța? Trebuie să luptăm până la sfârșit.
Maurii!
Sosesc! I-am văzut din clopotniță!
Stați și luptați, tovarăși! Trebuie să rezistăm!
Dă-le încoace!
- Putem să mergem cu voi? - Urcați.
- Carmen. - Ți-am spus că eu rămân!
- Să mergem. - Carmen, urcă!
Eu rămân!
- Vreți să murim cu toții? - Urcă imediat!
- Pornește. - Haideți.
Așteptați!
Așteptați-mă!
Mai e vreun loc, tovarășe?
Doar o persoană? Te rog, tovarășe.
Așteptați!
E plin.
Luați-mă cu voi!
Nu-mi puteți face asta!
Cine mai vrea?
- Eu, eu! - Vă rog, eu!
- Teo! - Bună, Julia.
- Arăți minunat. - Nu fi prostuț.
- Cum stau lucrurile pe aici? - Bine.
În fine, vechea poveste.
- Cine vrea supă? - Adelina.
Teo!
Teo...
Cât mă bucur să te văd.
- Ce mai faci? - Bine, bine.
Mai primim supă?
Ieri ai spus că a fost cea mai bună farfurie.
- Eu? - Da, tu.
AIDA LAFUENTE FIȘA SOCIALĂ
Ce caută asta aici?
E atât de rău?
Trebuie distrusă.
Ceva vești de pe front?
Care front?
Nu mai e niciun front. Cu toții fug înapoi, ca puii de găină.
N-a rămas niciunul!
Cui îi place supa?
Lui José! Lui José!
Poftim, José.
La adăpost, repede! Cu toții!
Să mergem!
Cu toții!
Lasă asta.
Bernabé? Unde-i Bernabé?
Uite-l acolo.
Bernabé!
Lasă-te jos!
ÎN NAȚIUNEA SPANIOLĂ, MARELE ȚINUT AL LIBERTĂȚII,
NICIO CASĂ FĂRĂ CĂLDURĂ, NICIO FAMILIE FĂRĂ PÂINE.
Adună pâinea.
N-o mâncați! N-o ridicați de jos!
E pâine fascistă! Au spus la radio că e otrăvită!
N-o ridicați de pe jos!
E un cântec atât de frumos...
E frumos, nu-i așa?
Trebuie făcut ceva. Dar ce?
- Trebuie să ne organizăm, să găsim tovarăși... - Mulți au plecat.
- Sau vor s-o facă. - Așa este.
Lucrurile sunt pe cale să se schimbe. Trebuie să fim pregătiți.
Noi nu știm cum e să lucrăm în ilegalitate.
Ce se spune de baza tatălui tău?
Asta e problema.
Că nimeni nu spune nimic.
Dragii mei prieteni,
peste noi s-au abătut vremuri grele.
Cine știe ce s-o alege de noi mâine, sau poimâine?
Lucrurile tind să se schimbe foarte repede.
Unii dintre noi s-ar putea să nu ne mai vedem niciodată.
Un simplu "la revedere" s-ar putea să nu fie suficient.
De aceea, să ne spunem unul celuilalt...
adio.
Alte bombe!
Cred că e ultima dată.
Sper să n-o sfârșim, să le pierdem pe celelalte.
Nu spune asta.
N-avem de ce să ne temem, dar trebuie să părăsești Madridul.
Știu, știu.
Dacă ai nevoie de bani, pot încerca să te ajut.
Numele meu e Blanca. El e fiul meu, Quique.
Julia.
Adelina. Bună.
Ciudat mod de a face cunoștință, nu-i așa?
Poate acolo.
Trebuie să fie mâncare pe aici.
Am găsit sardine!
Idiotule.
Termină.
Am spus să încetezi!
Ți-e frică, nu?
- Fricosule. - Eu am plecat.
Fricosul, fricosul!
Dacă o lovesc, plecăm. Promiți?
Stai!
Și tu, fraierule!
Trăiască Franco! Trăiască Spania!
Eu sunt un nimeni, așa că nu mi se va întâmpla nimic. Dar tu...
Ei bine, eu nu sunt revoluționar...
Eu cred că am să găsesc o slujbă de servitoare.
În casa unui Falangist. E mai mult decât bine.
Tu, să-i servești pe Falangiști?
Pentru a obține informații de la ei.
Ticăloșii...
Mulțumim că ne-ați adus.
Vă putem ajuta să descărcați?
Nu, am să mai aștept puțin.
Trăiască Spania!
Ce e cu voi? Nu puteți saluta?
Ba nu, cântați!
Asta e tot?
- Cântați! - Atât știu.
Învață-l, că o să ai nevoie.
Nenorociții...
Fața ta, când dormi...
e tot ca a unui copilaș.
Tu vei fi întotdeauna copilașul meu.
Mamă...
Hai, trezește-te.
Avem multe de făcut.
Le vom pune la locul lor.
Războiul s-a terminat și pentru ele.
E frumoasă, nu-i așa?
Seamănă cu tine.
Blanca.
Mi-ai văzut vioara?
Nu înțeleg.
Nu e târziu, să cânte?
Poate vrea să sărbătorească sfârșitul războiului.
Unde mi-am pus vioara?
"Cartierul General al Generalisimului Franco
către toate cazarmele Gărzilor Civile:
Prin prezenta sunteți mandatați
să puneți imediat în aplicare
următorul ordin
care vă impune să raportați
tuturor serviciilor menționate mai sus,
în vederea consultării dosarelor personale relevante,
pentru eliberarea de responsabilități politice."
S-a înțeles?
Domnule sergent.
Spune, Romero.
Asta ce înseamnă?
Înseamnă că începând de astăzi nu mai suntem Gărzi Civile,
nici soldați, nici altceva. S-a înțeles?
Domnule sergent.
Da, Romero?
Tot ce am făcut a fost să executăm ordinele.
Atunci nu ai de ce să te temi.
Acum s-a înțeles?
Lasă-mă să încerc.
Hai, lasă-mă.
Mă enervează.
Nu văd nimic, băiete.
Lasă-mă să încerc.
Haide.
Incredibil, incredibil! Din prima încercare!
Ce băiat deștept am!
Ești un adevărat campion. Continuă.
Vezi? Am făcut bine că am ascuns banii.
Am știut că va merita, cândva,
indiferent cine va câștiga.
Ăștia sunt toți?
Bine.
La urma urmei, e un salariu de muzicant.
De câți bani are nevoie Juan?
Mai bine i-aș duce eu.
- De ce? - N-ar trebui să fiți văzuți împreună.
N-am făcut nimic rău. Noi suntem doar muzicanți.
Juan s-a alăturat Partidului Comunist și a fost lider în sindicat.
Nu, Blanca.
Nu vreau să porți la tine atâția bani.
Nu fi prostuț. Ce mi se poate întâmpla?
Ce s-a întâmplat?
Trebuie să te întorci în sat, până se termină cu toate astea.
Dar tu, tată?
Eu voi fi lăsat la vatră. Sau retrogradat. Sau chemat în judecată.
Pentru ce? Tu n-ai făcut nimic.
Tocmai asta e problema lor. Că n-am făcut nimic.
Tată...
Nu-ți face griji în privința mea. Pot să-mi port singur de grijă.
Du-te și stai cu bunicii.
Aici nu ești în siguranță.
Coborâți de acolo! O să vă loviți!
Mergeți și vă jucați lângă mama voastră!
Plecați!
Scuze...
Mulțumesc.
Bilete...
Pot să vă dau restul doar în timbre sau cupoane.
Cupoane?! Dar cine vă credeți?
Îmi pare rău, domnule...
Acești roșii ne cred chiar idioți!
Afurisiți de controlori roșii! Ar fi trebuit să stați acasă!
Prietenii voștri n-ar fi trebuit să-și lase posturile, ca să moară ca patrioții!
Cară-te în Rusia, dacă-ți place atât de mult.
O cunosc. E roșie, dar e o persoană de treabă.
Mulțumesc.
Îmi poți spune când ajungem la Goya? Sunt nou pe aici.
A doua stație. Te anunț eu.
Mulțumesc, frumoaso.
Și-mi datorezi un sărut.
E nevoie de ceva prin care să fim identificați. Multe fete le poartă.
Chiar dacă asta te face să te simți de parcă ai face ceva.
Așteaptă până să-ți încerci noua uniformă. Te vei simți
ca o dădacă revoluționară!
De când nu l-ai mai văzut pe Valentin?
De mult timp.
Crezi că a plecat fără mine?
Cine știe?
Tu chiar crezi asta?
Ce e?
Nu te întoarce.
Valentin!
Prietenul vizitând doica în parc.
N-ar trebui să ne întâlnim cu toții, aici.
Am înțeles.
Trei, deja suntem o adunare. Hai, Mario.
A cui a fost ideea cu panglica?
- Nu te întoarce cât vorbim. - Nu mă întorc.
Pe unde-ai umblat?
Pe aici, pierzând războiul.
Dar te simți bine.
A trecut mult timp.
Ai fost foarte ocupată în ultimele luni. Doi copii, deja!
Și unul a crescut.
Ce prostuț ești...
Te iubesc mult.
Îi voi da numele meu, când voi avea unul.
Panglicile ne ajută să ne recunoaștem
între noi, pe stradă, și să aflăm noutăți.
El nu va spune nimic, nu?
- Eu, nu. - Ce vom spune?
Franco, Franco, Franco.
Trăiască Spania!
Spaniolii sunt avertizați!
Nu toți inamicii Spaniei au scăpat.
Este de datoria fiecărui spaniol să raporteze unde se ascund ei.
Doar un rău spaniol, sau, cum se spune,
un ne-spaniol ar păstra tăcerea și i-ar proteja pe acești paraziți,
prin tăcerea lor.
Sunt cei ce nu știu că, într-o zi,
se vor confrunta și ei cu justiția...
Juan trebuie să plece.
Nu poate să rămână aici.
Bună. Juan este aici?
Nu, îmi pare rău. Nu știm unde este.
E-n regulă, suntem prieteni. Sunt Blanca, soția lui Enrique Garcia.
Tu ești surdă? Închide ușa.
Așteaptă.
Intră, Blanca.
Cumnata mea, Manuela și mama sa.
Ce cauți aici?
E tot ce-ți putem oferi.
E-n ordine.
Unde ai să te duci? Enrique spunea că e periculos să rămâi aici.
E periculos! Până și prietenii tăi o spun.
Nu vă faceți griji că nu voi pleca. Dar nici nu mă puteți izgoni.
Aceasta e și casa mea. A soției mele.
Ghinionul vostru, că v-ați cunoscut.
Tu i-ai băgat toate ideile astea în cap.
Ar trebui să pleci.
Da, du-te!
Du-te cu prietenii tăi bolșevici!
Pleacă, și să nu te mai întorci!
Adio.
Blanca...
O ultimă favoare.
Am nevoie de mai mulți bani, ca să plec. Poți să-l vinzi?
Voi fi la casa lui Tomas. Știi unde-i asta, nu?
Dar din asta trăiești. Ce vei face fără el?
Cine mai crede acum în muzică?
Așteaptă...
Nu sunt prea mulți, dar mai mult decât poți scoate pe el.
Nu pot accepta.
Ia-i.
Vei avea nevoie de ei mai mult decât noi.
Pentru Quique.
Ba nu, pentru amanet.
Nu știu ce va fi cu mine...
dar aveți grijă de voi. Purtați-vă ca înainte de război.
Muzicieni... nimic altceva.
Amintește-ți că am votat cu cei de dreapta.
Avem nevoie de mai mulți votanți de dreapta, la fel ca tine.
Ce coincidență!
O coincidență pentru care aștept de peste două ore.
Îți mulțumesc pentru ziua de ieri.
Nu pari prea fericită că mă vezi.
Nu sunt deloc fericită. Tocmai am fost concediate.
Îmi pare rău. De ce?
Fiindcă am cerut să fim plătite. Ce părere ai?
Atenție la cazarmele voastre.
Eu nu am cazarmă.
- Ești din Țara Bascilor? - Da.
Cea din Madrid.
Unde locuiești? Te conduc eu.
Puțin cam repede, nu crezi?
Madridul trebuie să arate grandios, pentru
parada victoriei care se va celebra vinerea viitoare!
Madrileni! Probă...
Franco! Franco! Probă...
Ce grijuliu... Dar pentru mine?
Fumezi?
Nu, prostuțule.
Bine. Dacă te-ar vedea oamenii ăștia, s-ar putea să te radă în cap.
Cum adică, "Oamenii ăștia"? Tu ce ești?
Doar nu crezi că eu sunt ca ei...
Așteaptă, mă duc să iau un foc.
Bună.
De unde ești? Eu sunt din Chamartin.
Chiar așa?
Eu sunt din Chamberi.
Tu chiar ești "roșie", până la urmă.
Nu te deranja să mă conduci acasă. Știu drumul și singură.
Julia...
Stai departe de necazuri.
- Ai să mă denunți? - Nu. Eu doar te avertizez.
Habar n-ai cum stau lucrurile.
- Joculețele astea te vor costa foarte mult. - Lasă-mă.
Crede-mă.
Julia...
Te rog.
Ce-ai vrea să facem? Mergem să vedem un film?
Scuzați-mă. Am nimerit greșit.
O caut pe doamna Juana.
- Cine ești tu? - Sunt nepotul ei.
Stă cu un etaj mai sus. Scuze.
- Te-a văzut cineva? - Nu.
- Ești nebun, să vii aici. - Cine era militarul acela?
Sunt peste tot. Au venit pentru paradă.
- Stau pe unde pot. - Și părinții mei?
I-a luat poliția. I-au denunțat vecinii.
Trebuie să pleci de aici.
Și să nu te mai întorci.
Dacă mai vii, chiar eu voi chema poliția.
Pe aici!
Acolo! S-a dus într-acolo!
Domnule!
Ce mai faci, Teo?
Căpitane Fontenla...
Sper că te bucuri să mă revezi.
Întotdeauna e o plăcere să-ți întâlnești vechii prieteni.
Ți-l amintești pe Gaspar?
Asta trebuie să fi durut...
Erai într-o formă mai bună, pe vremea când veneai la sală.
Chiar e nevoie să punem asta în fereastră?
Da, dacă soțul tău a fost trimis într-un lagăr de concentrare...
Oricum nu-l vor lăsa să plece...
Ce mai contează?
Ea crede că ne vor face rău.
Patru femei!
Ar trebui să fie niște monștri!
Ei bine...
ar trebui să scapi de toate pamfletele tale.
Dacă le găsește careva, vreodată...
Așa este. Trebuie să promiți...
Așa voi face...
Această propagandă m-a lovit ca pe un copil...
și, dintr-odată, se pare că e foarte periculoasă.
Liniștește-te, liniștește-te... E-n regulă. Ține-o.
Liniștește-te... liniștește-te...
Julia... Julia!
Un militar întreabă de tine. E în stradă.
- E Perico. - Care Perico?
Și iat-o și pe ultima.
Le voi pune în debara.
- Ce tânăr politicos... - Și ce arătos...
Pregătește-te pentru partea cea mai bună:
Mergem la film!
Chiar nu prea am chef.
Nu poți să-mi faci așa ceva.
Julia, de ce n-ai mai putea slăbi puțin?
Chiar așa.
Tu mi-ai spus că data viitoare.
Vin imediat.
Coase-mi nasturii.
Într-o zi milițian Carlist, ziua următoare militar.
- Mâine ai să te îmbraci în episcop! - Dacă este nevoie...
- De unde e toată mâncarea aceea? - Nu întreba, nu contează.
Îți stă bine în uniformă.
În vremurile noastre, fără uniformă ești un nimeni.
- Este de comandant? - Nu, de căpitan.
Să trăiți, căpitane!
Omagiul adus salvatorului Spaniei,
de la balconul Comandamentului Central,
însoțit de legiunea diplomatică a reprezentantului german,
este răsplătit prin aplauzele mulțimii.
Mai apoi, Caudillo a transmis
filmările către Germania, aliatul nostru iubit,
pentru a duce mai departe ideologia sa politică.
Un stat totalitar
ne va aduce ordine în acțiunile din Spania,
maximizând capacitatea și energia țării
într-o națiune reunită,
privitor la valoarea muncii neobosite, ca responsabilitate esențială,
marele indicator al unității populare,
și, mulțumită căruia,
adevăratul spirit al națiunii spaniole va manifesta, el însuși,
prin organele naturale, ca o familie,
prin municipalități, organizații și corporații,
transformând idealul nostru suprem în realitate.
Sunt cusuți! Nu e de mirare că mi-ai dat voie.
Trebuie să oferim minunatele moșteniri pe altarul grandios al patriei.
Sosesc!
- La ordinul dumneavoastră. - Pe loc repaus.
Și descuie ușa.
- Termină, s-ar putea să ne vadă cineva. - La ora asta?
Da.
Mama mea trebuie să fie îngrijorată.
Gata. Pleacă.
Pleacă.
Carmen.
Cine e militarul acela?
Tu ce cauți aici?
Cine-i el?
Nu e militar.
E prietenul meu.
De asta n-ai mai venit?
Noi am crezut că ți s-a întâmplat ceva.
Mi-am pierdut serviciul.
Tu știi situația din casa mea.
Să fiu arestată, ar fi un dezastru.
Nu mă înțelege greșit...
dar ar trebui să renunți și tu, puștoaico.
Și toate riscurile și sacrificiile astea crezi că vor ajuta, cu adevărat?
Să nu-mi mai spui "puștoaică".
E ocupat, nu mai avem camere.
Valentin e aici?
Intră, Teo!
Ce e cu tine?
Cubaneza e dintre-ai noștri. Pensiunea e doar o acoperire.
- Bună. - Îmi aleg cu atenție clienții.
- Ce s-a întâmplat? - Un fascist...
Bună, Teo. Ce te aduce aici?
Un fascist din satul său.
Privește, Teo.
MAI PUȚIN FRANCO ȘI MAI MULTĂ PÂINE ALBĂ
Și ai impresia c-o să răsturnați regimul
- ... cu așa ceva? - Nu începe cu așa ceva.
- Nu începem cu nimic. - Îți place să faci pamflete?
N-ai decât. Dar ce avem noi nevoie, e cu totul altceva.
- De astea! - Privește...
Ce părere ai, Teo?
Eu căutam încărcătoare pentru arme.
Am venit...
Vrem să vorbim cu domnul comisar.
Unde au avut loc întâlnirile?
- La noi acasă, nu. - Știți, sau nu știți?
Nu știm sigur.
E foarte precaut. Nu i-am ascultat toate discuțiile.
- A vorbit despre festivitate? - După cum spuneam...
n-am ascultat chiar tot...
Dar, cu siguranță, s-a întâmplat.
A primit vizite?
Nu, nu prea multe.
Ieri...
Dumneavoastră.
Ieri a venit o doamnă.
Cred că e soția unuia dintre muzicanții cu care cântă el.
Și despre ce au discutat?
I-ați auzit, cumva,
discutând despre arme? Sau despre explozibili?
Așadar... acea femeie,
a vorbit despre arme?
Da.
I-a adus foarte mulți bani.
Sper ca informația noastră să fie corectă.
Du-te și fă o plimbare.
Mario, să mergem.
Ce doriți? Pensiunea e plină.
Valentin e aici?
Sunt prietena lui.
Intră.
Mulțumesc.
Camarazii noștri din închisoare au nevoie de ajutorul nostru.
Dar avem nevoie de bani. Trebuie să facem ceva.
Să jefuim un magazin... o tutungerie...
E o treabă ușoară. Eu sunt dispus s-o fac.
Spre deosebire de tine, el nu e atât de nesăbuit, Teo.
Singurul lucru pe care-l vom obține, folosind armele,
va fi să avem mai multe represalii.
Și tu?
- Spune ceva. - Eu le-am spus să nu conteze pe mine.
- Și asta e tot? - Ce să fac, mai mult de atât?
Ce să vreau, mai mult? Am plecat.
Virtudes!
Rahat!
Virtudes, întoarce-te.
- Lasă-mă în pace. - Virtudes, te rog...
Unde i-ai găsit pe acești doi nebuni?
Vino aici, scumpo!
Scumpă-ncolo, scumpă-ncoace,
dar m-ai uitat cu totul, în ziua ta de naștere.
Poftim.
E foarte frumoasă.
Și cu inițialele mele!
Cum îmi stă?
Întreabă-le pe altele. S-ar putea să n-o porți, dacă lor nu le plac șepcile.
Ce s-a întâmplat?
Doar știi că nu ne mai putem vedea ca înainte...
Știu, dar nu e asta.
Am o presimțire rea în privința asta.
Ce s-a întâmplat cu Virtudes, lidera noastră neobosită?
Toate se vor rezolva imediat ce războiul va izbucni în Europa.
Da...
Ce mai soluție... Un alt război.
Dumnezeule...
La mulți ani.
Vino încoace, e timpul să sărbătorim.
Ce este? Nu vrei să-ți dai jos cămașa?
Tu primul.
AJUTOR SOCIAL
În partea cealaltă.
Ave Maria, cea plină de har...
Stai!
Vino aici.
Unde sunt Satur și Damian?
- Nu știu despre ce vorbești. - Nu te preface că nu ne cunoaștem foarte bine.
Sunt singură. Toți oaspeții au plecat.
Unde sunt?
Au scăpat...
E poliția.
Au venit pentru mine.
Julia...
Ce faceți? Ce s-a întâmplat?
- A venit poliția. - Ce ne facem?
Nu știu.
- Cine este? - Poliția. Deschideți ușa.
- Julia Conesa locuiește aici? - E sora mea, dar nu e aici.
A pățit ceva?
Trebuie să-i punem câteva întrebări.
Unde ar putea fi?
N-am auzit de ea de câteva zile.
Voi două veniți cu noi, până apare.
Nu puteți face asta!
Aveți 5 minute ca să vă îmbrăcați.
Merg eu.
Dar ea nu poate, e bolnavă.
Amândouă.
Trei bărbați, ca să mă rețină... Trebuie să fiu foarte periculoasă.
Bine...
Ce-mi poți spune despre astea?
Ești sigură că nu ai nimic de spus?
Dar despre Cercul "Aida Lafuente"?
Tot nimic?
Ai putea măcar să spui ce spun și ceilalți.
Că te-ai înscris la cursuri de gimnastică, sau de dans.
E și asta o cale de a sparge gheața, nu crezi?
Dezbracă-te.
Nu m-ai auzit? Dezbracă-te!
Continuă.
E mai bine să începi să vorbești.
Nu-mi face plăcere să stric o față atât de frumoasă
și un corp atât de frumos.
Dar tu ai să-mi spui totul, nu e așa?
Vorbește-mi despre celelalte fete care frecventează acest cerc.
Vorbește-mi despre Adelina.
- Nu ești prea comunicativă. - N-o cunosc.
- Nu mă minți. - Nu știu cine este.
Ți-am spus să nu mă minți.
Gaspar!
E prietena ta, nu-i așa?
E foarte drăguță.
Nu fi tristă, ai s-o vezi în curând.
La ce s-or fi gândind?
Să dansezi cu aceeași fată de două ori înseamnă că-ți este prietenă.
Dar noi am făcut asta toată seara.
Atunci, așa este.
Cum adică, mâine pleci?
Mi-a scris tatăl meu. Poliția vrea să mă interogheze.
El nu poate rezolva? Face parte din Garda Civilă.
A fost. Acum nu mai știm ce mai este.
Tot ce a făcut a fost să execute ordinele.
Simțul datoriei.
Tatăl meu întotdeauna a pus datoria înaintea dragostei.
Nu mi-a spus niciodată că mă iubește, nici măcar când eram mică.
Nu-i nimic, aș putea s-o fac eu.
- Ce anume? - Să spun acele cuvinte.
Să-ți spun că te iubesc.
Te iubesc.
Iar părinții mei te vor adora.
Viața e frumoasă la țară.
Mult mai bună decât la Madrid.
Acolo este mâncare.
Vei fi bine hrănită.
Nu știu, fiindcă eu...
Ce?
... vreau să fiu secretară.
Nu... Soția mea nu trebuie să fie secretara nimănui.
Lasă-mă, te rog.
Atunci, bine,
dacă ești așa de înnebunită după mașina de scris...
Dar mâine ai să rămâi.
Nu pleci nicăieri.
Eu n-am apărat regimul lui Franco degeaba.
- Tu ce vrei? - Ea nu pleacă.
Dă-te la o parte.
Puteți pleca, dar n-o luați cu dvs.
E ultima dată când o spun. Dă-te la o parte!
Rămâi cu mine, te pot apăra eu.
Îți jur că nu ți se va întâmpla nimic.
Eutimio, te rog...
Să mergem, tată.
Întotdeauna am fost niște buni catolici.
Nu catolici... sfinți!
Domnule Garcia, dvs. va trebui să ne însoțiți.
Dar pentru ce?
Sunt sigur că nu e nimic... Am să mă întorc repede.
- Întreabă-i dacă pot să vin cu tine. - Blanca, liniștește-te.
Îți spun eu că nu e nimic important. O simplă verificare,
sau s-a făcut vreo eroare.
Ne revedem repede. Du-te și fă ordine în casă.
Haide, Quique. Du-te cu mama, Quique.
Vino, scumpule.
Pentru Julia Conesa.
Putem s-o vedem?
Doar cinci minute,
apoi plecăm.
Spuneți-i comisarului să ne lase s-o vedem, vă rog.
Și dacă nu vă mai lasă să plecați, după aceea?
Mergeți.
Mamă...